JOMFRUKILDEN
Gud Odin, kom.
Jeg har en opgave til dig.
Faderen, Sønnen og Helligånden og alle engleskarer.
Fri os i dag og til evig tid for djævlens rænker og snarer.
Gud, skån os i dag ...
... for synd, skam og farer.
Det er fredag. I dag pines Vorherre Jesus Kristus.
Man risikerer jo at trampe dem ihjel derude i mørket.
Så, din lille stakkel.
Lev nu dit fattige liv, som Gud lader os alle leve.
Hvor har du egentlig tilbragt natten?
Du kunne i det mindste tage dig af malkningen, når du ikke gider sengen.
Men jeg måtte selv jage rundt på mine stakkels ben.
Som du dog ser ud. Hvad er der fat?
Ikke andet end det sædvanlige. Uægte børn avler uægte børn.
Du har fortjent det, som du opfører dig.
Du spytter og hvæser som en vildkat, -
- selvom du burde takke Gud for Hans barmhjertighed.
Du kom her til gården og fik lov til at blive her som barn i huset, -
- selvom du er og bliver en horeunge.
Mælken står i forstuen!
Du må ride til kirke med Maria-lysene.
Skal jeg ride? Skulle Karin ikke derhen her til morgen?
- Karin er ikke helt frisk i dag. - Hun sover bare fra froprædikenen.
Jeg tror, hun har feber. Hun var så varm.
- Hun dansede sig sikkert hed i nat. - Var din mund!
Jeg frygter ikke, at min datter skal gå i dine skidne fodspor.
I ligner ikke hinanden mere, end roser ligner torne.
Du har altid været så spydig. End ikke nu kan du lade være, -
- selvom vi burde smide dig på porten.
Herren velsigne vort daglige brød. Amen.
Hvor er Karin? Skulle hun ikke til froprædikenen med Maria-lysene?
Karin har det ikke så godt i dag.
Hun fejlede ikke noget i går aftes. Hun er for glad for at sove længe.
Nu er hun altså dårlig.
Hun er vel ikke så syg, at hun ikke kan ride til kirke?
Frida må ride af sted med lysene.
Det er skik og brug, at Maria-lysene føres til kirke af en jomfru.
Du er så streng og bestemt, når det gælder Karin.
Og du er svag og blød om hjertet, når det gælder hende.
Hun er det eneste barn, jeg har fået lov at beholde.
Så er hendes opdragelse bare endnu mere vigtig.
Jeg havde onde drømme i nat.
Du burde ikke sulte dig selv om aftnen.
- Send Ingeri ind for at vække Karin. - Jeg gør det selv.
Ja, se at få liv i hende syvsoveren.
Ingeri skal lave madpakke til Karin. Hvedebrød med ost imellem -
- og kød fra fåreboven.
- Er du syg, Karin? - Nej, jeg er bare søvnig.
Kan jeg ikke få morgenmad på sengen?
Far siger, du straks skal ride til kirke med Maria-lysene.
- Hvis du er dårlig, gør Frida det. - Jeg er ikke dårlig.
- Så må du af sted. - Jeg vil have den gule silkesærk på.
- Men det er jo midt på ugen. - Så gør jeg det ikke.
Du opfører dig som et pattebarn.
Havde jeg svaret mine forældre igen på den måde i din alder, -
- så havde jeg fået ris og var blevet sat på faste.
Så giv mig ris, og sæt mig på faste.
Giv mig tyttebær og tranebær på brødet i stedet for smør.
Du ved, jeg ikke kan være hård over for dig, selvom jeg burde.
Du ler, men far er streng, og en dag står jeg der med skammen.
Tag den gule silkesærk frem og søndagsnederdelene og min blå kappe.
Så bliver jeg glad, og så bliver du glad, og så bliver far glad.
Jeg skal ride nok så værdigt til kirke.
Og den blakkede skal løfte sine hove, som gik den i et pilgrimstog.
Og jeg vil hverken se til højre eller venstre, kun lige ud, -
- og tænke på lysene og Den Hellige Guds Moder.
Også de hvide strømper og de blå sko med perler på.
Det er ikke nogen hverdagssærk.
Den er broderet af 15 jomfruer.
Vær nu forsigtig.
Var de virkelig 15 om det på én gang?
Sæt dig ned, så skal jeg rede dig.
Nej, jeg vil have håret slået ud, nu da jeg har det fine tøj på.
Hvis du får din vilje, gør du djævlen så stor fornøjelse, -
- at helgenerne vil straffe dig med bylder og tandpine.
Hvorfor taler du altid så meget om djævlen? Det gør far aldrig.
Djævlen er uskyldens forfører. Han fordærver alt, hvad der er godt.
Men jeg beder altid mine bønner, mor.
Hvem dansede du med i går?
Jeg dansede med ham, ham og ham.
- Hvorfor vil du vide det? - Jeg havde sådan en grim drøm i nat.
Hvad drømte du?
Jeg vil også gerne drømme. Store, vidunderlige drømme.
Men det overgår mig aldrig.
Og nu nederdelene. Den blå og den lyse med guldtråd.
Du skal stramme mere til, ellers poser den ikke, som den skal.
Du glemmer halsspændet.
Spændet gemmer vi til søndag. Det er slemt nok i forvejen.
Du skygger for lyset.
Det er din far. Han er vred.
Er du syg? Det sagde din mor.
Synes du, jeg ser syg ud? Så bleg og udtæret og syg.
Ligner det noget at sove morgnen væk?
Når jeg kommer til kirke, skal jeg ydmygt bede om forladelse for, -
- at jeg ikke kom til froprædikenen.
Jeg siger, at mor og far var syge, og at Frida ikke vækkede mig, -
- og at lysene ikke var støbt, -
- og at den blakkede ikke var blevet skoet.
Nu rider jeg til fjelds med denne hæslige pige og siger, -
- at sådan en datter vil jeg ikke have.
Sæt hende i bjerget i syv år, så hun bliver tam.
Så kommer jeg og henter hende. Måske.
Lad Ingeri ride med til kirken. Hun kommer sjældent væk fra gården.
Det er synd og skam, at der er så langt til kirke.
Ja, du kunne nok have brug for at have skriftestolen i nærheden.
Og det kommer fra en, der måtte flygte for livet ud af landet.
Jeg har nok hørt din historie.
Den fugl, som flyver, får noget. Den, som sidder, får kun døden.
- Jeg har set kvinder og kirker. - Hvordan var kirkerne?
Høje som himlen, og store.
Ikke af træ, men af kalk og sten.
Og med vinduer i alle regnbuens farver.
Far har sagt, du godt må ride med til kirke, Ingeri.
Ja, hum dig lidt, ellers når I ikke frem før i aften.
Skynd dig, Ingeri.
Drik lidt varmt øl. Du har en lang tur foran dig.
Nej tak. Giv det til Ingeri. Hun skal også med.
- Hvornår er det blevet bestemt? - Det har far lige gjort.
Et afskedskys under du mig vel?
Vorherre Jesus Kristus velsigne dit unge liv.
Bylten her med ostekage og tykke lys er til mester Erik fra mig.
Hils ham fra mig og sig, at det er for det der, han ved.
Og bed ham læse fem Pater Noster og femten Ave Maria.
jeg ved så dejlig en abildgård
en jomfru med ærbare dyder
som spundet guld er hendes hår
som himlen øjnene klare
bækkene rinder så frydefuldt
mellem de grønne bakker
i vårens tid
den lille fugl flyver højt
og vejret blæser i vingen
det er så hårdt for et lille myr
mod høje bjerge at fare
bækkene rinder så frydefuldt
mellem de grønne bakker
i vårens tid
- Er barnet dig til byrde, Ingeri? - En dag får du selv lov at prøve det.
Til den tid vil jeg være gift til lås og nøgler, hæder og hus.
Vi får se, hvad der bliver af hæderen, når en mand tager dig rundt om livet.
Jeg vil aldrig ligge med en mand, før vi er gift.
Hvad så, hvis du møder en, der vælter dig omkuld bag en busk?
- Så kæmper jeg mig fri. - Men han er stærkere.
Du kommer for sent til froprædikenen. Men så pryder du vejen i stedet.
Jeg skal til kirke med Maria-lysene.
Så er det derfor, du er stadset ud. Som en brud for sin brudgom.
Jeg gjorde det, fordi vejret er godt og for at irritere mor.
Jeg gjorde det ikke, fordi jeg regnede med at møde dig.
Tak for den stund, vi havde sammen i går aftes.
- Vi havde ingen stund sammen. - Ikke det?
Nej, og det ved du udmærket godt.
- Hvad er der, Ingeri? - Jeg så jer sammen i går aftes.
Jeg ville høre ham, om der var noget håb for dig og barnet.
Og han svarede vel, at hvis du lå med ham i høet, så var der hjælp at få.
Du smilede til ham og dansede med ham i hånden.
Jeg dansede med alle, der rakte mig hånden.
Tilgiv mig, at jeg slog dig.
Du skal ikke bede mig om tilgivelse.
- Vi vender om og rider hjem. - Men vi skal jo til kirke.
Jeg skal nok ride af sted med lysene.
Men det vil far og mor ikke bryde sig om.
Skoven er så sort, og jeg orker ikke mere.
Græd ikke så voldsomt. Du skader barnet.
- Er ungmøerne bange for skoven? - Ikke jeg. Jeg skal til kirke.
Må hun ikke hvile sig i dit hus, til jeg kommer tilbage?
Se her. Der er nok til jer begge to.
Troede du, jeg ville slå dig igen?
Skal du nedkomme?
Det er værre end som så.
Kom, så skal du få hjælp.
Sæt dig ned. Det er længe siden, nogen har siddet i højsædet hos mig.
- Hvad hedder du? - Jeg har ikke noget navn for tiden.
Det er et stille og ensomt sted. Der er vel langt til naboerne?
Jeg hører, hvad jeg vil, og ser, hvad jeg vil.
Jeg hører, hvad menneskene hvisker i hemmelighed, -
- og ser, hvad de tror, ingen ser.
Du kan selv høre, hvad jeg hører. Lyt bare.
Hvad er det, der buldrer?
Tre døde mænd red mod nord.
Det er længe siden, en kvinde har gjort højsædet trangt for mig.
Dette vil fordrive dine pinsler.
Dette vil fordrive din sorg.
Blod, hold op med at flyde.
Stå stille, fisk i bækken ...
... ørn på himlen.
Her er kraften.
Du har ofret.
Du har ofret til Odin.
Jeg genkendte dig, da jeg så dig på vejen.
Jeg genkendte dig på øjet, på munden, på hænderne.
Men du er bange. Det skal du ikke være.
Jeg vil give dig styrke.
- Sikke en sjov mundharpe. - Jeg har arvet den efter min far.
Han arvede den efter sin far, som arvede den efter sin.
Må jeg se den?
- Hvad er I for nogen? - Vi er tre forældreløse brødre.
Hvem tager sig så af jer?
Vi vogter geder i skoven, sover på jorden, lever af vand og rødder.
Min mor har givet mig madpakke med.
- Min bror siger ... - Er han stum?
Onde mennesker har skåret tungen ud på ham.
Han siger, at kun hvis du gør os med selskab, kan vi tage imod din gave.
Jeg skal til kirke med Den Hellige Guds Moders lys.
- Til froprædikenen? - Nej, jeg sov over mig i morges.
Jamen så haster det jo ikke.
Og det var vel mors mening, at skønjomfruen skulle spise maden.
Min bror kender en smuk solbeskinnet lysning, -
- hvis blot skønjomfruen vil følge med.
Velsignede Jesus, Vorherres Søn, -
- du er det levende brød, som kom fra himlen.
Gør mig værdig til at modtage kroppens brød, -
- og bevar min sjæl til evig tid.
Min bror vil gerne vide, hvor skønjomfruens gård ligger.
Øst for bjerget og vest for skoven ligger min gård.
Den er så stor, at man må bøje nakken helt tilbage for at se gårdens tårne.
Skønjomfruen er måske kongedatter?
Min far går i silkeskjorte til hverdag og bærer gylden hjelm.
Og hans spyd glimter som guld i solen.
Og mors nøgleknippe er for tungt til at bære i bæltet.
En tjenestepige går rundt efter hende med nøglerne på en pude.
Og I er måske tre kongesønner, som skovfruen har fanget i sit net?
Og gederne er måske bjørne og ulve, som hun har forhekset?
Min bror siger, at skønjomfruen har så hvide hænder.
Det er, fordi kongedøtre hverken behøver vaske tøj eller tænde op.
Min bror siger, at skønjomfruen har en smuk hals.
Det har kongedøtre, for at guldet skal synes endnu smukkere.
Min bror siger, at skønjomfruen er så slank om livet.
Du må gerne skære den her ud.
Men du har måske ikke nogen kniv?
Det ligner Simon fra Snollstas mærke.
Jeg skal til kirke med Maria-lysene.
Du passer gederne, til vi kommer tilbage.
Gør, som jeg siger, ellers ved du, hvad der venter.
Har I noget at sige, så sig frem.
Vi kan kun sige, at aftnen er kold, og vejen lang.
- Hvor kommer I fra? - Nordfra, fra Västernol.
- Hvordan har vinteren været deroppe? - Streng, og soten har hærget.
Folk ligger syge af sult og kan knap nok komme ud af sengen.
Og køerne ligger på knæ i deres båse.
Ja, jeg har hørt, at I har haft en skrækkelig vinter.
- Hvor er I på vej hen? - Vi søger arbejde sydpå.
I kan sove i stuehuset. Vi får frost i nat.
- Godaften. - Godaften.
- Gårdens herre bød os indenfor. - Så sæt jer, til han kommer.
De sko har set bedre tider.
Dagen kan begynde nok så godt, men ende med ulykke inden aften.
Sjældent har man set en så smuk og lovende morgen som i morges.
Solen skinnede, så man rent glemte sin sorte vinternød.
Benene ville danse af glæde.
Men inden aften lå hun død.
Selveste majdronningen så jeg ride ud i solen.
Men hun kom ikke tilbage.
Velsignede Jesus, Vorherres Søn, -
- du er det levende brød, som kom fra himlen.
Gør mig værdig til at modtage kroppens brød, -
- og bevar min sjæl til evig tid.
Amen.
- Blev I færdige? - Ja.
Nord for gården er alt gødet og pløjet.
Min far sagde altid, at man skal gøde leret tykt og sandet tyndt.
I må bære over med min bror.
- Får han det tit sådan? - Kun når vi har sultet længe.
Gnid hans tindinger og hænder med salt og eddike, -
- og læg et varmt trælåg på hans mave.
Det behøves ikke. Det går over, når bare man ikke tager sig af det.
Vi kan nok give jer arbejde her på gården.
Men det kan vi tale om i morgen.
Lad ilden brænde i nat. Det bliver bitterligt koldt.
Godnat.
Kom med mig.
Kom nu. Kom.
- Godnat. - Godnat.
Du beder vel dine bønner, selvom ingen holder øje?
Din stakkel.
Men Vorherre er barmhjertig. Mere barmhjertig end du tror.
Bed dem nu i aften, og glem dem ikke fremover.
Ser du, hvordan røgen bæver deroppe ved taghullet?
Som om den er bange.
Den skal jo bare ud i luften. Ud og tumle rundt i det store rum.
Men det ved den ikke.
Derfor kryber den sammen og bæver herinde i sodet under tagryggen.
Sådan er mennesket også.
Det bæver og ængstes, som træernes løv i stormen, -
- for det, det ved, og for det, det ikke ved.
Du ...
Du skal over en smal gangbro.
Så smal, at du ikke ved, hvordan du skal få fodfæste.
Under dig bruser en elv.
Den er sort, og den vil tage dig, -
- men du slipper uskadt over.
Der ligger en dal foran dig.
Så dyb, at du ikke kan se bunden.
Hænder strækkes op efter dig, men de kan ikke nå dig.
Til sidst står du foran rædslernes bjerg.
Det spyr ild som en ovn, og ved dets fod åbnes en grufuld afgrund.
Det står ud med flammer i alle farver. Kobber, jern, blå vitriol, gul svovl.
Det lyner om flammerne, der ætser klippen, -
- og rundt omkring hopper mennesker, så små som myrer.
For det er den ovn, der fortærer mordere og voldsmænd.
Men i samme øjeblik du føler dig fortabt, tager en hånd fat i dig.
En arm bliver lagt omkring dig, og du føres langt bort -
- til et sted, hvor det onde ikke længere har magt over dig.
Hvis Karin ikke kommer hjem i aften, så kommer hun sikkert i morgen.
Tag det nu roligt, Märeta.
Skal jeg tage det roligt? Du har aldrig talt om andet.
Hvordan skulle det være gået os, hvis jeg havde været som dig?
Hvis jeg aldrig havde været bekymret, aldrig råbt til Gud.
Åbn hænderne, Märeta.
- Jeg ved, du er bekymret for Karin. - Jeg har jo kun hende.
Men det er jo sket før, at hun er blevet inde i byen.
Jeg har kun hende.
Hun er alt, hvad jeg har.
De slår drengen.
Jeg syntes, jeg hørte drengen skrige.
Det var nok bare uglen i skovbrynet. Vi har hørt den hele tiden.
Denne silkesærk er det eneste, vi har efter vores søster, -
- som døde ved kyndelmisse.
Den er et kært minde for os, -
- men nøden kender ingen nåde. Derfor tilbyder vi fruen den.
Vi ser, at fruen forstår at sætte pris på smukke ting.
Og denne særk var vores søsters kæreste eje.
Den er blevet lidt laset og plettet, -
- men se broderierne. De er sikkert udført af ni jomfruer.
Fruen forstår sikkert at gøre den som ny igen.
Jeg skal høre min husbond -
- hvilken pris, der passer sig for en så kostbar dragt.
Nu må I også hellere gå til ro.
Hvad er det, Märeta?
Hyrderne tilbød mig at købe den.
Det er Karins.
Der er blod på den.
Hvad vil du gøre?
- Jeg vil slå slåen for stuehusdøren. - Det er allerede gjort.
Du tager vel karlene med dig?
Vær forsigtig.
Fortæl mig, hvad du ved.
Dræb mig først.
Jeg bærer større skyld end dem. Jeg ønskede, det skulle ske.
Lige siden jeg blev svanger, har jeg hadet hende.
Samme dag som jeg bad om det, gjorde han det.
Det var ham og jeg, ikke hyrderne.
De var besat af ham og kastede sig over hende, alle tre på én gang.
De væltede hende omkuld og holdt hende fast ...
... og så tog de hende.
Du så det?
Jeg stod i skoven og så det.
Og jeg ville det.
Jeg havde taget en sten, jeg ville kaste efter dem, -
- men jeg slap den igen.
Og da de var færdige, dræbte de hende med en kæp.
Det så jeg også.
Tænd op i badstuen. Jeg går ud og henter birkeris.
Hent slagtekniven til mig.
Gud nåde mig for det, jeg har gjort.
Vi må finde Karin.
Jeg elskede hende for højt, Töre. Højere end jeg elsker Gud.
Og da jeg så, at hun søgte dig mest, begyndte jeg at hade dig.
Det er mig, han vil straffe med det her. Det er min skyld.
Du er ikke alene, Märeta, og Gud afgør, hvem der er skyldig.
Du ser det.
Gud, du ser det.
Det uskyldige barns død og min hævn.
Du tillod det.
Jeg forstår dig ikke.
Alligevel beder jeg dig om tilgivelse.
Jeg ved ikke, hvordan jeg ellers skal sone med mine egne hænder.
Jeg ved ikke, hvordan jeg ellers skal leve.
Jeg lover dig, Gud, -
- her ved mit eneste barns døde krop lover jeg dig, -
- at jeg som bod for min synd vil bygge dig en kirke.
Her vil jeg bygge den ...
... af kalk og sten ...
... med disse hænder.